EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg lovte meg selv å ikke være den første som tok farvel.
- Jeg klarer ikke å ta farvel igjen. - Ok.
Det spilte ingen rolle til syvende og sist.
Det var godt å ha tilbrakt tiden sammen med James.
Godt å vite at det ikke fungerte. Det hadde jeg heller ikke trodd.
Folk sier at slike øyeblikk er som å rive av et plaster.
Problemet er at det befinner seg ganske mye dritt under plasteret ennå.
Jeg har gjort en feil.
- Det er ikke meg du skal si unnskyld til. - Det gjør jeg ikke, heller.
Jeg kunne fortelle henne om James. Spørre henne om brevet.
Noen ganger er det lettere å bare la plasteret være på.
Behandle henne pent. Hun ble ydmyket. Og det kostet henne mye penger.
- Jeg skal betale henne tilbake. - Bra.
Har du noen ledige vakter?
- Du kan få jobbe i kveld, om du vil? - Takk.
Jeg må snakke med Todd.
Kanskje du skal skifte først?
Ja, jeg bør vel det.
Her? Er du sikker?
Takk.
Stikk av.
Faren min sa alltid at musikk får opp humøret.
Dette vil du elske. Det er fra Cats, men det er bra.
Kanskje Alyssa hadde rett. Kanskje jeg hadde båret ham rundt som en maskot.
Ja?
Du kan ikke parkere her, James. Hva holder du på med?
Hvilken vei er...
er...
Hvor skal du?
Jeg aner ikke.
Todd bor sammen med søsteren sin.
- Hei, Iggy. - Drit og dra. Bare dø.
Hun er ganske beskyttende overfor ham.
- Bærer du rundt på den der ennå? - Ja.
- Hvem er det? - Faren min.
- Hvordan døde han? - Av hjerteinfarkt.
- Så bra. Fint og raskt. - Det var ikke så fint.
- Han tok iallfall ikke livet av seg. - Nei. Det gjorde mamma.
Kristus.
- Hvor skal du spre asken? - Jeg vet ikke.
- Hva likte han, da? - Å spise søppelmat.
Biler.
- Moren min. - Hvor møttes de?
Det var helt utrolig at jeg ikke hadde tenkt på det før.
Det var en god idé.
- Lykke til. - Takk.
Kjør, for faen.
Vanskelig å gjøre det godt igjen når alle hater deg og ektemannen din er borte.
- Vil du ha sukkerbiter i den? - Tre stykker.
Stille-Lisa er Iggys kjæreste. Jeg har aldri hørt henne si noe.
Hun kan snakke, men gjør det aldri.
- Hvorfor stakk du av? - Jeg ble redd.
- Du skulle ha sagt det til ham. - Jeg vet det.
Jeg hadde sagt det til henne.
Og hun hadde sagt det til meg.
Med en jævla pantomime da, eller?
- Hvor er han? Jeg må snakke med ham. - Han driver med noe.
Hva da?
Jeg må treffe ham. Vær så snill.
Da jeg kjørte av gårde, begynte jeg å føle meg rolig for første gang på lenge.
Jeg var trist, men rolig.
Jeg hadde en ny plan. Et nytt mål. Jeg måtte komme meg videre.
Det gikk bra.
Det var nok en god grunn til at Bonnie kjørte en bil i retning Alyssa nå.
Hei.
Hvor sint er du på meg?
- Rimelig sint. - Greit.
Jeg har bare én stol.
Det går fint.
Du har altså kommet tilbake?
Ja.
Hva gjør du her?
- Kan jeg vise deg noe? - Hva da?
Det er en overraskelse.
Han skal vel dytte meg ned i en brønn eller noe sånt.
Men det er vel greit nok, det.
Dette var helt feil. Alyssa hadde aldri sagt hvor hun bodde.
Ok. Nå kan du åpne dem.
Jeg skjønner det ikke.
Ytterdør.
Dagligstue.
Kjøkken. Vinterhage.
Så går vi opp trappene.
Trappeavsats.
Soverom. Tilstøtende bad.
Barnerom. Ikke på en stund, da.
Vi kan ha panikkrom i kjelleren. Det er faktisk ikke så dyrt.
Jeg har spart penger. Jeg skal bygge hus til oss.
Til deg.
- Jøss. - Liker du det?
- Ja. - Vil du komme inn?
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor ikke?
Noen ganger føles det å gjøre det rette som å begå en forbrytelse.
Fordi jeg vil skilles.
Vent, Todd! Jeg vil snakke med deg. Stopp, da!
Jeg er lei for det, Todd.
Hvorfor ba du meg om å gifte meg med deg?
Hvorfor?
Jeg vet ikke.
Du fortjener ikke å være sammen med noen. Du behandler ingen godt nok.
Jeg vet det.
Hallo?
- Er Alyssa her? - Nei.
Hvem er du?
Jeg er en venn. Jeg var i bryllupet.
- Jeg satt bak i salen. - Unnskyld... Hvorfor er du her?
Det var da jeg skjønte at Bonnie mest sannsynlig ikke hadde noen søster.
Hun er på vei på jobb.
- Hvem var det? - Jeg vet ikke.
Noen ganger blir jeg så sliten at jeg ikke kjenner konturen av meg selv.
Det er som om jeg smelter.
Men ikke på noen god måte.
Det var ikke ideelt.
Bare to timer etter at jeg bestemte meg for å gå videre, forfulgte jeg Alyssa.
Men jeg var ikke den eneste. Og det var det som var problemet.
- Går det bra? - Hva?
Kan jeg gå tidlig? Det er ganske dødt her.
- Det går fint. - Takk.
Hei.
Hva gjør du her?
Du glemte noe.
DEN EKSISTENSIELLE UTVEI
DET SKJEDDE, JEG ELSKER DEG
Å, faen!